Din episoadele anterioare...
Agent Lisbon, Tommy Volker.
Avem pe cineva care zice că Cassie Flood a fost omorâtă de Tommy Volker.
Arată-i lui Volker portretul şi urmăreşte-i expresia feţei.
- Îl recunoşti pe acest om? - Ştiu că eşti presată acum.
Nu vreau să-ţi faci griji că m-ai fi supărat în vreun fel.
Nu ştiu cum e.
Amanda, promit că nu vei păţi nimic atâta timp cât faci ceea ce trebuie.
A lăsat un bilet de adio... în care dădea vina pe tine.
Nu vei scăpa cu chestia asta. Îţi promit.
Pentru ce ai vrut să mă vezi?
Un mandat pentru personalul şi registrele afacerilor lui Thomas Volker.
- M-am pronunţat deja în acest caz. - Dar avem probe proaspete.
Credem că Thomas Volker a fost implicat
în uciderea reporteriţei Cassie Flood.
Ea investiga implicarea companiei Volker Industries
în masacrul dintr-un sat sud-american.
Exact. Îmi amintesc.
Am convins-o pe asistenta lui, Amanda Shaw,
să depună mărturie împotriva lui, iar el a omorât-o.
A făcut să pară sinucidere.
Dacă spui asta, nu înseamnă că aşa e.
Da, dar am cerut o a doua autopsie,
făcută de un medic legist specializat în sinucideri.
Semnele de pe gâtul Amandei
nu sunt compatibile cu sinuciderea prin spânzurare.
A fost ucisă.
Sunt surprinsă că ai reuşit să-l faci pe Gail Bertram
să dea nişte bani pentru a doua opinie, într-un caz închis.
N-a dat el. Eu am plătit.
Agent Lisbon, de ce faci asta?
E un criminal. Dacă urmărim banii,
vom afla pe cine a plătit ca să le omoare pe aceste femei.
De ce faci “tu” asta?
Am privit-o în ochi pe Amanda Shaw şi i-am promis că o voi proteja.
Am dat greş.
Ştiu că ai mai auzit asta,
dar nu eşti tu responsabilă pentru moartea ei.
Cu respect, vă contrazic. Trebuie să îndrept lucrurile.
Acest raport ne oferă suficiente probe pentru un mandat.
Foarte bine. Îţi dai seama că Volker Industries
e unul dintre cei mai mari angajatori din stat
şi că Tommy Volker e un susţinător uriaş al guvernatorului?
Da, şi că sunt chiar prieteni.
De aceea am venit la dvs, fiindcă ştiu că nu veţi fi ameninţată
de poziţia sau relaţiile unui om.
Păi, acest... raport chiar schimbă lucrurile.
Înclin să deschid o uşă, dar numai un pic.
Nu mă face să regret, agent Lisbon.
Lisbon, eşti distrasă şi ai o licărire în privire.
Ori ai făcut progrese în cazul Volker, ori eşti îndrăgostită. Care din două?
Am convins-o pe judecătoarea Davis să semneze mandatul,
iar Van Pelt ar trebui să primească registrele lui Volker din clipă-n clipă.
Speram că eşti îndrăgostită.
Meriţi să fii fericită, dar oricum mă bucur pentru tine.
Neidentificată. Fără portofel, telefon sau act de identitate.
Lucrătorii de la salubritate i-au găsit cadavrul pe la ora 6:00.
Haine de designer. Măsură de model.
- E înaltă ca o girafă. E model. - Pare un jaf sfârşit prost.
Legistul spune că are lovituri la cap.
Ora decesului pe la miezul nopţii, plus-minus câteva ore.
Folosea un parfum foarte senzual. Scump, cu un puternic iz de iasomie.
Şi tocmai şi-a epilat picioarele.
Cred că se ducea la întâlnire cu un iubit.
Rigsby, ocupă-te de gunoi.
Cel care a furat portofelul poate a luat banii şi l-a aruncat.
- Poate găseşti vreun act de identitate. - Am înţeles.
Jane, să vorbim cu poliţişii care au răspuns la apel.
Oricât de amuzant ţi s-ar părea, cred că aş prefera să joc şah.
Fără supărare.
Domnilor.
Whisky “Single-malt”. Aveţi gusturi foarte bune...
- Walter. - Walter. Nu mă băga în seamă.
Fără lipsă de respect,
dar apărarea Grunfeld nu e potrivită pentru jocul clasic spaniol al lui Walter.
Dacă mă laşi să joc în locul tău, aş putea să-ţi recuperez banii.
- Mersi, amice. - Cu plăcere.
Multă baftă!
Mat în şapte mutări.
Se naşte câte-un fraier în fiecare minut.
Ce-ai făcut cu portofelul?
Care portofel?
Cel pe care l-ai luat de la fata moartă.
Ce te face să crezi asta?
Nu eşti nici pe departe un jucător de şah atât de bun
încât să câştigi suficienţi bani pentru un whisky ca ăsta.
- Nu? - Nu.
Şah mat. În şapte mutări.
Ne poţi spune despre portofel acum,
sau putem găsi portofelul cu amprentele tale pe el
şi te ducem la BIC. Tu decizi.
O, da! Care urmează?
THE MENTALIST Sezonul 5 – Episodul 11
Traducerea şi adaptarea: Cornelia Nifty Subtitles Team
Victima se numea Charlotte Coates. 21 de ani, i se spunea Charlie.
Fiica congresmenului Coates din districtul 54.
Jane avea dreptate. Era un model de viitor.
- Ce altceva mai ştim? - Acum vreo lună, a fost arestată.
Poliţia a găsit asupra ei 3,5 grame de cocaină.
- A fost arestată pentru posesie. - A fost pusă sub acuzare?
A pledat “vinovat” şi a acceptat să meargă la dezintoxicare.
Era în ziua a 26-a din programul de 30 de zile.
- Locul se numea... Oasis Ranch. - Pacientă internată.
A plecat de la dezintoxicare în noaptea în care a murit?
S-a furişat.
Parcul e o zonă cu droguri. Probabil s-a dus să-şi cumpere.
- Dar tipul cu portofelul? - A fost la un adăpost de săraci,
între orele 19:00 şi 6:00. Nu putea s-o facă el.
Poliţia din San Francisco caută martori prin zonă.
- Altceva? - Nu avea telefon.
I l-au confiscat la dezintoxicare,
deci nu ştim dacă a sunat pe cineva înainte să plece pe furiş.
Înainte de dezintoxicare, a trimis o serie de SMS-uri furioase, la un singur număr.
"Să te ia dracu’ pentru că m-ai trădat. Eşti un nemernic."
- Chestii din astea. - Ai luat urma numărului?
Da. Aparţine unui fotograf pe nume Mo Kaan.
Foarte bine. Căutaţi-l.
Eu mă duc cu Jane să vorbim cu părinţii.
Vreau să înţelegeţi... era o fată bună.
- Drogurile au fost doar o fază. - Când a început să ia droguri?
Acum câţiva ani, când a început modelingul.
Când era mică, era foarte timidă şi sensibilă,
de parcă volumul era dat prea tare în capul ei.
Ştiam că lumea modelingului e dură, că întâmpini multe refuzuri.
Niciodată n-aş fi lăsat-o să facă asta.
Dar aţi lăsat-o, iar rolul de poliţist rău v-a revenit dvs.
Am putea spune că da.
Ne-a făcut să trecem prin multe.
Era să spui altceva. Ce anume?
Păi, cred că nu mai avem motive să ascundem asta.
Acum o lună, a furat un colier de la mama ei.
- Un colier cu rubine foarte scump. - Nu spune asta, Jerey.
Ţi-am spus, Charlie nu putea să facă asta.
Maria era singura persoană care ştia unde ascunsesem colierul.
Maria?
Era menajera noastră. Dar a trebuit s-o concediem.
Fiica noastră o iubea pe Maria.
Nu m-ar fi lăsat s-o dau afară pentru ceva ce nu făcuse.
Aveţi vreo idee cine ar fi vrut să-i facă rău fiicei dvs?
Cine ştie, dintre persoanele cu care-şi petrecea timpul.
Dacă vă mai vine vreo idee, sunaţi-ne.
Stella, scumpo... Semeni cu o insectă furioasă.
Relaxează-te. Gândeşte-te la Brazilia... sau de unde eşti tu.
- Uruguay. - Uruguay! Fabulos!
Haide! Cucereşte-i!
Da, asta e. Asta e.
Eşti un “căzăcuţă” perversă.
Da, perestroica! Asta este!
Mo Kaan. Sunt agentul Cho. El e agentul Rigsby, de la BIC.
Suntem ocupaţi aici. Vă pot ajuta cu ceva?
Da. Charlie Coates a fost omorâtă azi-noapte.
Dumnezeule! Toată lumea să ia pauză!
Charlie, era una dintre cele bune. O puştoaică isteaţă.
- Unde ai fost aseară? - Am luat cina cu un client.
Şi după aceea, am avut o şedinţă foto cu Estella
la un mic hotel murdar din Tenderloin... “Seventh Veil”.
- La intersecţia dintre Geary şi Hyde? - Da.
Charlie a fost omorâtă la două străzi distanţă.
Poate cineva să confirme că ai fost acolo?
Sigur. Toată lumea de aici.
Despre ce era vorba în mesajele alea furioase?
- Care mesaje? - Cele din telefonul lui Charlie,
- unde te acuza de trădare. - A, alea...
Nimic, pe bune.
Acum câteva săptămâni, impresarul lui Charlie a concediat-o
şi ea a dat vina pe mine. Credea că eu i-am spus
că ea nu va apărea, după o noapte de petrecere.
- Şi i-ai spus? - Te rog!
Dacă aş concedia toate modelele drogate cu cocaină,
n-aş mai avea pe cine să fotografiez.
Apropo de cocaină, goleşte-ţi buzunarele.
- Cum? - Goleşte-ţi buzunarele.
De ce? Aici nu e Rusia. Ai nevoie de un motiv.
Te porţi de parcă eşti drogat, inspiri cu greutate
şi porţi la gât o lingură de cocaină.
Este a ei.
Las-o mai moale. N-am găsit încă nimic.
- Sincer, o ţineam pentru ea. - Eşti arestat.
Bună ziua.
- Sunt dr Rubin, director executiv. - Bună.
Mă bucur că aţi venit. Suntem toţi şocaţi.
Aşadar... eşti psihiatru?
Da. Şcoala Medicală din Stanford.
Excelent. Lucrurile vor fi mult mai simple.
Aproape întotdeauna, psihiatrul e făptaşul.
Ai avut o experienţă nefericită cu terapia?
O tratai personal pe Charlie?
Nu, am şedinţe săptămânale cu toţi pacienţii internaţi.
M-am întâlnit cu Charlie ieri.
Dar Joanna Lyle era psihiatrul ei principal.
O vedea în fiecare zi. O puteţi găsi în clădirea clinicii.
Cum reuşea Charlie să se furişeze şi să meargă în oraş neobservată?
- Avea maşină? - Nu. Pacienţii nu au voie cu maşini.
E prea tentant. Totuşi, asta nu e o închisoare.
Nu avem camere de supraveghere sau garduri electrice.
De fapt, avem atâţa pacienţi care sunt persoane publice,
că mai mult ne străduim să-i ţinem afară pe paparazzi şi pe reporteri.
Şi cum mergea tratamentul lui Charlie?
Sincer, spiritul ei era dispus dar ea nu voia să muncească.
"Să muncească". Cine-ar putea s-o condamne?
Unde erai azi-noapte?
Eram... aici. Lucram la cartea mea.
Încerc să-mi dau seama cu cine se culca Charlie.
- Cu tine? - Nici vorbă.
Ce te face să crezi că se culca cu cineva?
Locul ăsta e ca o tabără de vară pentru dependenţii de droguri.
Duhneşte puternic a sex.
Compară abstinenţa de la început cu jocul “Loveşte cârtiţa în cap”.
Reduci o dependenţă şi apare alta.
Şi chiar dacă avem reguli stricte în privinţa asta,
oamenii care se lasă de droguri tind să se manifeste sexual.
Dar nu pot să vă spun cu cine se culca Charlie.
De ce nu?
E o chestiune numită confidenţialitate doctor-pacient.
Charlie a murit. Ai voie să ne dai informaţii.
Am voie şi să protejez confidenţialitatea.
Înţeleg. Nu o protejezi pe Charlie.
Protejezi pe altcineva. Charlie chiar avea un iubit aici.
Era un pacient de-al tău. Nu e nevoie să-mi dai un nume.
Pot să aflu şi singur.
Mulţumesc. Ai fost de mare ajutor.
Trebuie să vorbim cu această psihoterapeută, Lyle.
Eu mă întorc la birou. Îl trimit pe Cho aici, să fie cu tine.
Nu-i nevoie. Nu-mi trebuie însoţitor.
Bună, Van Pelt. Stai o secundă?
Jane?
- Care-i treaba? - Cred că am găsit ceva tare.
Plăţi neregulate făcute de Volker Industries
către o societate fictivă.
Apar ca onorarii pentru consultanţă, câte 25.000$ fiecare.
Bună treabă. Cine încasează cecurile?
Un tip pe nume Charles Milk. E curat ca lacrima,
dar numele lui apare doar ca martor, într-un caz din 2007.
Un vecină de-a lui s-a sinucis.
Lasă-mă să ghicesc... s-a spânzurat ca Amanda Shaw?
Exact. Şi am o poză de-a lui.
Seamănă cu portretul robot al şoferului pe care-l căutam,
în cazul lui Cassie Flood.
Grozavă treabă. Mă întorc la birou acum.
Începe redactarea mandatului pentru reşedinţa lui Milk.
- Vreau să-l iau prin surprindere. - S-a făcut, şefa.
Şi spune-i lui Cho să vină aici.
- Dr. Lyle? - Da.
Patrick Jane. De la BIC.
Te rog, spune-mi Joanna. Şi nu sunt chiar doctor.
Dar erai consilierul lui Charlie, în problema drogurilor, da?
- Da. Sărmana fată! Stai jos. - Mulţumesc.
Da, se pare că... a fugit afară ca să-şi cumpere nişte cocaină.
Asta e... o notă proastă pentru tine?
Ca terapeut, mi-ar plăcea să cred
că-mi pot ajuta pacienţii să renunţe la droguri.
Dar, ca alcoolic în recuperare,
ştiu că nu pot forţa pe nimeni, înainte de a fi pregătit.
- Doar cu ajutorul lui Dumnezeu. - Să-l lăsăm pe Dumnezeu deoparte, bine?
Charlie nu era chiar un pacient model, nu-i aşa?
Avea o inimă bună.
S-a exprimat foarte clar că nu vrea să fie aici.
Nu era deschisă faţă de mine.
Nu voia să participe la grup...
- Scuză-mă... - O noapte grea?
Am fost...
Am fost de gardă săptămâna asta, am lucrat noaptea,
şi am descoperit că Charlie lipsea din camera ei,
pe la ora 2:00 noaptea.
- Şi sunt trează de atunci. - Ai ţinut-o pe cafea şi ţigări?
Cafea, da. Dar n-am mai fumat de ani de zile.
Scuză-mă.
Ai putea să-mi arăţi camera lui Charlie?
Da, desigur.
Care-i treaba? Ai făcut cererea pentru mandatul lui Milk?
Am depus-o la judecătoarea Judge Davis, dar...
- Ce? - Volker. E aici.
- Agent Lisbon. - Ce doreşti, dle Volker?
Atac frontal.
Îmi place asta.
Sunt sigur că ştii bine că eu conduc o afacere de mare succes,
în valoare de miliarde de dolari. Vrei să ştii secretul meu?
Transparenţa.
Onestitatea.
Căi deschise de comunicare.
- Aşa fac eu afacerile. - Unde vrei să ajungi?
Dacă voiai registrele mele financiare, nu trebuia decât să le ceri.
N-am nimic de ascuns. Nu ai găsit nimic, nu-i aşa?
De ce? E ceva acolo care te îngrijorează?
Data viitoare... să ceri, pur şi simplu.
Arăţi bine.
Ai făcut exerciţii.
Ieşi afară din biroul meu.
O zi frumoasă, agent Lisbon!
Cho, îi sperii pe oaspeţi. Relaxează-ţi atitudinea de poliţist.
Sunt relaxat.
Am ajuns.
Susie? Bună. Cum te mai descurci?
Bine, cred.
N-ar trebui să fii cu grupul? Ar trebui să mergi.
Să vorbeşti despre ce s-a întâmplat cu Charlie, sentimentele tale.
- Bună. Eşti colega ei de cameră? - Da. Cine eşti?
Susie, oamenii ăştia sunt de la BIC
şi anchetează ce s-a întâmplat cu Charlie.
El e Patrick Jane. Eu sunt agentul Cho.
“Jane”, ca Jane Austen, sau Jayne Mansfield?
Austen.
Pentru ce eşti aici?
- Cocaină. Viteză. Nişte pilule. - Ambiţioasă.
- Charlie era băutoare de ceai? - Nu. E al meu.
Ai văzut-o pe Charlie când a plecat aseară?
Da. Nu m-am gândit la aşa ceva. Ea pleca tot timpul.
Susie, trebuia să raportezi. E o încălcare majoră sistemului.
Ştiu, ştiu.
Va trebui să-i spun doctorului Rubin despre asta.
- Chiar vorbeşti serios? - La ce oră a plecat?
- Nu ştiu. Pe la 22:00, cred. - Ştii unde se ducea?
Habar n-am. Nu eram atât de apropiate.
Iasomie...
Dr. Lyle, unde se desfăşoară şedinţa de terapie de grup?
Chiar în capătul holului.
- Mulţumesc. - Mersi.
- Mă numesc Armando şi sunt dependent. - Bună, Armando.
Dar nu ca voi. Fără supărare. Viaţa mea e o petrecere.
Şampanie. Femei grozave.
Traducere: bere fără alcool şi curve ieftine.
- Fii serios! - De ce eşti ostil?
Sunt doar sincer aici, nu?
Vedeţi ceasul ăsta? Fetele mi l-au dat.
Asta e problema mea. Sunt dependent de femei.
Scuzaţi-mă. Scuze că vă întrerup exact când devenea interesant.
Mă numesc Patrick Jane. Sunt consultant la BIC.
Anchetăm uciderea lui Charlie Coates. Şi am nevoie de ajutorul vostru.
Bine.
Poate nu credeţi... că ştiţi ceva relevant,
dar subconştientul ştie mult mai multe.
De aceea vă voi ruga pe toţi, în grup,
să închideţi ochii şi să v-o imaginaţi pe Charlie.
Vreau să vă gândiţi la ultima oară când aţi văzut-o pe Charlie.
Fiecare detaliu contează.
Râsul ei. Culoarea ochilor. Parfumul.
Fiecare mic detaliu. În regulă. Mulţumesc.
Acum, deschideţi ochii.
Se pare că voi doi
sunteţi foarte familiarizaţi cu mirosul ei.
Dar Charlie nu pare să fi avut o relaţie dublă.
Deci, unul dintre voi doi era iubitul ei, iar celălalt doar spera.
Să văd... Tu pari să ai trecere la femei.
Aş presupune că Charlie
putea fi atrasă de de stilul tău de “macho”.
- Te găsea irezistibil. - Poate. Dar ştii...
- Te culcai cu ea? - Nu.
Minţi. Te culcai cu ea. Îmi dau seama.
- Nu. Nu. - Ba da.
Am încercat, desigur, dar...
- Ticălosule! - Iată că apare adevăratul iubit.
Dă-te înapoi! Doar glumeam.
Nu se culca cu ea, de fapt. Doar... Cho! Cho!
Nici măcar n-am atins-o! Lasă-mă în pace!
Phoenix Bell. Tatăl tău e Anton Bell.
A jucat în filme de acţiune prin anii '80, corect?
Şi tatăl tău cine e? E relevant şi asta?
Am înţeles. Spune-mi despre tine şi Charlie.
Era nostimă şi puternică şi... adevărată.
Dar şi fragilă.
Nu ca fetele pe care le întâlnesc în L.A.
Ştiu că doctorii spun că ea nu voia să se facă bine, dar voia.
M-a făcut şi pe mine să doresc să mă fac bine.
Am vorbit cu colegul tău de cameră.
Zice că te-ai furişat pe la ora 23:00,
în noaptea când a murit Charlie, şi n-ai revenit decât după ora 1:00.
- Unde ai fost? - Aveam un loc unde ne întâlneam.
În noaptea aia, trebuia să ne întâlnim la ora 23:00, dar Charlie n-a apărut.
- Ce ai făcut? - Am intrat în panică.
Am crezut că m-a părăsit, sau a recidivat, sau ceva...
Şi am plecat cu maşina.
Ai maşină?
Tata a tras nişte sfori şi mi-a obţinut nişte privilegii.
- Unde ai fost? - Aiurea.
Apoi, am ajuns la un magazin cu băuturi.
- Te-ai îmbătat? - Nu. Am vrut.
- Te-a văzut cineva acolo? - Nu.
Dar trebuie să mă crezi.
Cu toate lucrurile rele pe care le-am făcut în viaţă,
nu aş fi rănit-o pe Charlie.
Bine. Ai vreo idee cine-ar fi vrut?
Nu ştiu.
Acum câteva nopţi, eram în locul nostru
şi am văzut pe cineva care ne spiona.
- Te-ai dus după el? - Da, dar nici măcar nu m-am apropiat.
Dacă ar fi venit în noaptea aia, poate-aş fi putut s-o ajut.
Phoenix avea acces la o maşină. Nu are alibi pentru ora crimei.
Iar povestea cu cineva care îi spiona e dubioasă.
Crezi că a inventat-o?
Nu, cineva îi urmărea pe Phoenix şi Charlie.
Întrebarea e cine?
Fiul unui star de cinema, fiica unui politician.
- Puteau fi paparazzi. - Dar Armando?
Are alibi pentru noaptea crimei.
Colegul lui de cameră a stat treaz toată noaptea, ascultându-l cum sforăie.
Rigs, cum stăm cu fotograful?
- A stat în arest azi-noapte. - Bun, du-te să vorbeşti cu el.
Află unde a fost Phoenix între orele 23:00 şi 1:00.
Îl vom reţine cât putem de mult.
Am o idee. Mă voi întoarce la dezintoxicare.
- Vrei să vii cu mine? - Am o pistă în cazul lui Volker.
Cred că l-am găsit pe asasinul plătit. E un tip pe nume Charles Milk.
Aştept să primesc un mandat pentru domiciliul lui.
Bravo!
Tipul nu poate fi la fel de deştept sau de atent ca Volker.
Pot să-l prind.
Excelentă treabă poliţienească, Lisbon. Îţi admir cutezanţa.
- Simt că urmează un "dar"... - Niciun "dar". Sunt un pic îngrijorat
că el ţi-a pătruns în minte. Şi crede-mă,
nu e un drum bun de urmat. E o zonă periculoasă.
Cred că înţelegi, nu prea am de ales.
Da, cu siguranţă, pot înţelege. Vreau doar să fii prudentă.
Poate că e puternic, dar nu e invincibil.
- Şi nu mi-a pătruns în minte. - Sper că nu.
Dacă ai nevoie de ajutorul meu, anunţă-mă.
- Nu, mersi. Asta e problema mea. - Da, ţine minte.
Şefa, tocmai am primit un telefon.
Judecătoarea a refuzat mandatul de percheziţie pentru Milk.
Dnă judecătoare Davis, doar un minut.
Întârzii la o şedinţă.
Aş vrea să reevaluaţi semnarea mandatului pentru Charles Milk, vă rog.
- În niciun caz. - De ce nu?
Avem dovezi clare de plăţi pentru comiterea unor crime.
Încetează cu exagerările.
Ai probe înşelătoare de plăţi pentru consultanţă.
Sincer, aveam mai puţin înainte să semnaţi ultimul mandat.
Ce s-a întâmplat între timp?
- V-a cumpărat? - Am să mă prefac că n-am auzit asta.
A făcut-o, nu-i aşa?
De-asta a venit să mă vadă, ca să-mi arate că nu e speriat.
Ştii ceva? N-am să stau să-ţi ascult acuzaţiile
şi nici n-am să mă las târâtă în răzbunarea ta personală.
Acum... te rog să mă scuzi.
Pariez că-ţi plăcea s-o vezi pe Charlie milogindu-se.
Nu ştiu unde baţi.
Se pare că nu poţi să stai departe de belele.
- Fete minore, droguri. - Nu e... vina mea.
Ştii ce cred?
Cred că Charlie se întâlnea cu tine, în noaptea în care s-a furişat.
Ea voia droguri, tu voiai sex, lucrurile au luat-o un pic razna.
N-ai vrut s-o omori, dar ai făcut-o. I-ai dus cadavrul în parc
şi ai făcut să pară o procurare de droguri obişnuită.
- Nu... - Doar încă un model dependent de cocaină.
Nu. Nimic din toate astea... nu s-a întâmplat.
Nu. Nu e adevărat, pricepi?
Nu vreau să mai stau aici. Vreau să merg acasă, te rog.
Bună, Grace. Ai ceva?
Am pus sub alertă numele lui Phoenix Bell
şi verific site-urile de socializare şi de bârfe.
Nimic până acum. Dar am aflat multe despre Lindsay Lohan.
- Poţi să mai încerci, te rog? - Sigur. Lasă-mă un minut.
Umple-o din nou, te rog, Luis!
Încă o tură grea?
Gărzile astea de noapte mă vor ucide.
Dar n-ar trebui să mă plâng. Locuiesc aproape de Reno.
Cel puţin fac o pauză de navetă, nu-i aşa?
- Noroc. - Noroc.
Eşti acolo, Jane? Am găsit ceva.
Scuză-mă.
Da, Grace. Scuze. Spune.
Un site de bârfe, Rumorhound, tocmai a scris asta pe Twitter:
"Phoenix Bell, fiul starului de cinema Anton Bell,”
"suspectat pentru uciderea iubitei sale.”
“Cei doi s-au cunoscut în mizerabilul centru de dezintoxicare Oasis Ranch."
Cine a fost “twitteristul”?
Cineva pe nume Margaret Hammersby. E jurnalistă.
Excelent.
Bună, Susie.
Aş putea să te deranjez pentru un ceai?
- Sigur că da. Intră. - Mulţumesc.
- Vrei muşeţel sau mentă? - Muşeţel, te rog.
Apa e fierbinte. Poftim.
Eşti foarte amabilă. Mersi, Margaret.
Cu plăcere.
La naiba!
Numele tău adevărat e Margaret Hammersby. Eşti jurnalistă.
Cum ai aflat?
Păi, doar un jurnalist ar întreba cum se scrie corect numele meu.
"Mansfield". Te rog!
Şi ce vitezoman care se respectă bea ceai de plante?
Trebuie să fiu sub acoperire pentru povestea asta.
Tu nu eşti Woodward şi Bernstein, draga mea.
Tu scrii pe Twitter fleacuri despre celebrităţi...
fii de celebrităţi, precum Phoenix Bell.
E un subiect senzaţional. A trebuit să scriu pe Twitter.
De aceea îi spionai în noaptea aia.
Doar o dată i-am urmărit.
Jur, habar n-am unde se ducea în noaptea când a murit.
Nu era prea deschisă faţă de mine. S-a emoţionat
când a primit o carte poştală de la părinţii ei.
- Asta? - Da. A plâns ca un copil.
"Suntem foarte mândri de tine." Când a primit asta?
Acum trei zile. Cu o zi înainte de a muri.
După ce-a primit cartea poştală, a-nceput să scrie o scrisoare în spaniolă,
dar s-a răzgândit şi a rupt-o.
Şi imediat, te-ai apucat s-o cauţi în gunoi, nu?
Da. Dar nu ştiu spaniola.
- Îmi amitesc doar "lo siento". - Înseamnă "îmi pare rău".
- Excelent. Ai fost de mare ajutor. - N-o să-mi distrugi acoperirea, nu?
Treaba mea e să ştiu, iar ta e să afli.
Ştii, nu e nevoie să stai pe aici.
- Ne putem întâlni la BIC. - Ar trebui să stau cu tine.
În ce fel de belele aş putea intra la dezintoxicare?
Fotograful a cerut un avocat. Cred că el ar putea fi făptaşul.
- E mai mult decât pervers. - De acord.
Iar motivul sexual e întodeauna unul bun.
Dar... puteţi să-i daţi drumul. Şi lui Phoenix.
- Ai un motiv mai bun? - Da.
Un colier cu rubine, extrem de valoros, e un motiv destul de bun.
Dar nu avem nicio dovadă că Charlie chiar a furat colierul de la mama ei.
Era falită. Normal că l-a furat.
Apoi a primit cartea poştală de la părinţii ei
- şi a început să aibă remuşcări. - Unde vrei să ajungi cu asta?
Jurnalista sub acoperire mi-a spus că Charlie scria o scrisoare în spaniolă
- ca să spună "lo siento". - Asta înseamnă "îmi pare rău"?
Da. Voia să-şi repare greşeala faţă de Maria,
menajera concediată de mama ei pentru furtul colierului.
Dar n-am găsit colierul în apartamentul lui Charlie,
nici în camera de la Oasis Ranch.
Pentru că i l-a furat ucigaşul.
Dacă Charlie a furat colierul şi se simţea vinovată,
nu crezi că i-ar fi încredinţat cuiva secretul?
Ba da, exact la asta mă gândeam.
Alo?
Dr. Rubin.
Cum adică?
Mulţumesc că ne-aţi anunţat. Vom ajunge acolo în scurt timp.
Se pare că au avut loc câteva furturi azi.
Mai multor pacienţi li s-au furat obiecte de valoare.
Imaginează-ţi.
Vor percheziţiona camerele ca să găsească hoţul.
Trebuie să mergem acolo, Lisbon.
Îmi pare rău. Nu pot. Ne vedem acolo mai târziu.
Foarte misterioasă.
Stai un pic... e joi seara. Te duci să joci pocher.
Să convingi pe vreunul dintre barosani să-ţi semneze mandatul.
Merită o încercare. Dacă nu reuşesc, nu ştiu ce-am să fac.
Ne gândim noi la ceva. Succes!
Să vedem ce ai, dle senator.
Ful.
M-ai secătuit. Trebuie să beau ceva.
Dle judecător Manchester!
Scuzaţi-mă, domnule. Trebuie să discut ceva cu dvs.
N-am starea de spirit necesară, agent Lisbon.
Nu vreau să vă deranjez, nu-mi place deloc, dar e important.
Lasă-mă să ghicesc...
Tommy Volker şi mandatul pentru Charles Milk.
Aţi aflat.
Judecătoarea Davis a menţionat ceva despre vizita ta.
A zis că ai tupeu.
Eram furioasă. Am vorbit la nervi.
Nu-i nevoie să-mi ceri mie scuze.
Nu vreau să-mi cer scuze. Davis a greşit.
Volker e un sociopat şi trebuie anihilat.
Dacă nu de mine, atunci de altcineva.
Uneori eşti naivă ca un copil, Teresa.
S-ar putea, dar de care parte aţi prefera să fiţi?
A naivităţii copilăreşti sau a cinismului înfrânt?
Vă rog, semnaţi mandatul pentru Milk, dle judecător.
E legitim.
Singurul motiv pentru care n-aţi vrea e teama.
Dle doctor.
Am venit să vă ajutăm la căutări.
Credeţi că furturile ar avea vreo legătură cu acest caz?
Poate. Nu vom şti până nu vom cerceta camera.
Nu e prima oară când se fură lucruri aici.
E destul de frecvent, de fapt.
E un alt mod de manifestare, la începutul perioadei de abstinenţă.
Tu şi diagnosticele tale fanteziste.
Când oamenii vor unele lucruri, le iau. E foarte simplu.
Haideţi să începem căutarea. Locul ăsta nu se va cerceta singur.
- Ce faci? - Ce?
Pune-l înapoi.
Ce tot spui? Încerc să cercetez aici.
- Ai putea să taci un pic? - Scuzaţi-mă. Ce se petrece?
Îmi pare rău, dle doctor. Jane are probleme... Şterpeleşte lucruri.
Păi, e prima oară când aud aşa ceva.
În cazul ăsta, să-ţi golim buzunarele.
- Nu voi face asta. - Nu agrava lucrurile.
Goleşte-ţi buzunarele acum.
Vai! Ăsta e...
Nu-mi vine să cred că nu l-am simţit acolo.
Ăsta nu e al meu. Eu n-am... Ăsta nu e portofelul meu.
Cred c-ar trebui să ne reunim în biroul meu, pentru o mică discuţie.
Keith, Marvin, vreţi să-l escortaţi pe dl Jane până la birou?
Fii atent la costum.
Am ajuns aici cât am putut de repede.
Cleptomania e o boală şi ai nevoie de ajutor.
- Te rog! - I-am spus asta, dar nu vrea să asculte.
Nu e vina ta. Nu ai motiv să-ţi fie ruşine.
Ultimul lucru de care am nevoie
e o prostie “new age” care să-mi zăngăne în cap.
Jane, nu cred că înţelegi în ce mare belea ai intrat.
- Te-ar putea acuza. - Nu, stai aşa. Încă n-am ajuns acolo.
- Vreau să aud de la dl Jane. - Nu eşti un doctor adevărat.
- Nu sunt obligat să vorbesc cu tine. - Jane...
Nu poate face rău. Te rog!
Bine.
Îmi place să iau unele lucruri şi mă pricep la asta.
Nu văd care e marea problemă.
Păi, comportamentul ăsta nu apare din senin.
Nu. Ai dreptate.
Când aveam zece ani, tata m-a învăţat cum să fur din buzunare
şi am jefuit câteva case.
Şi... apoi... am trecut la câteva bănci.
Dar eu nu am... Băncile nu m-au pasionat.
Nu-mi plac băncile, din cauza neliniştii şi a ţipetelor şi a întregii isterii.
Mi-e greu să accept aşa ceva.
Deci, în subconştient, încă încerci să-i faci pe plac tatălui tău.
Da.
Asta e...
- Cum faci asta? E supranatural. - Jane...
Alo, Cho?
Un colier cu rubine? Pe bune? Mersi.
Tocmai au găsit un colier scump în maşina ta.
Vrei să explici cum a ajuns acolo?
Nu prea.
Mulţumesc. Dar asta e acum o problemă a poliţiei.
Dacă nu vă supăraţi, lăsaţi-mă un moment cu Jane.
Da, desigur. Vă lăsăm singuri.
Ar trebui să continui terapia.
Te pot trimite la un specialist.
Mersi, doctore.
Adică... mă simt deja mai bine.
Te-am prins.
Aveai datorii masive.
Bani luaţi în avans, carduri de credit, credite ipotecare.
Despre ce e vorba? Zaruri? Ruletă?
Alea sunt pentru fraieri. Eu sunt meseriaşă.
Blackjack.
De unde ai ştiut?
I-ai spus lui Jane că n-ai fumat, şi totuşi, biroul tău
mirosea ca o scrumieră de cazino. Şi ai zis că locuieşti "aproape de Reno".
A început... acum ani de zile, după ce am renunţat la băutură.
O distracţie bună şi curată, nu?
Dar a scăpat de sub control.
Mi-am pierdut casa,
am distrus fondul copiilor mei pentru facultate,
şi tot nu m-am putut opri.
Cum ai plătit?
Am început să împrumut bani de la oameni. Oameni răi.
Aveau de gând să mă omoare.
Deci ai aflat de colier şi ai văzut o cale de scăpare.
Charlie a avut un moment... de transparenţă,
după ce a primit cartea aia poştală stupidă.
A venit... la terapie şi mi-a spus că a furat colierul.
Încercase să-l vândă, dar n-a avut relaţiile necesare.
Şi apoi, a vrut să-l înapoieze părinţilor.
Şi tu erai singura persoană căreia îi spusese.
Zicea că vrea să îndrepte lucrurile, dar să fim serioşi.
Era un sfert de milion de dolari. Aveam nevoie de banii ăştia.
Am convins-o să se furişeze,
să se ducă acasă la ea şi să ducă bijuteria.
I-am spus că ar trebui să le înapoieze părinţilor colierul
la mica ceremonie de la încheierea celor 30 de zile
şi că eram... mândră de ea.
Am tras pe dreapta, spunându-i că am o pană de cauciuc.
Auzisem despre parcul acela de la unii pacienţi,
că era un loc unde se procurau droguri.
Ştiam cum va părea.
Deci ai omorât-o şi ai adus colierul înapoi la Oasis Ranch.
Şi i-ai lăsat pe părinţii ei să creadă că ea a murit cumpărând droguri.
N-am nicio putere.
E o boală.
Şah mat.
Bună. Jane.
L-am convins pe Manchester să semneze mandatul.
Mă duc să mă întâlnesc cu Van Pelt.
Excelenta muncă poliţienească triumfă din nou.
Vin părinţii îndureraţi.
Dle Jane, mulţumesc.
Mulţumesc, domnule.
Sunteţi foarte amabili. A fost plăce...
Eu... tocmai mă duceam... Vă las aici.
Am ceva pentru dvs. Colierul.
- Charlie încerca să vi-l înapoieze. - Mulţumesc.
Vreau să vă spun că fiica dvs se schimbase.
Ştia că v-a rănit pe amândoi şi voia să îndrepte lucrurile.
V-a iubit.
Copilul nostru.
Sărmanul nostru copil!
Lisbon.
Bună, Teresa. Cum te simţi azi?
Fantastic.
Îmi imaginez.
Emoţia vânătorii şi toate celelalte.
Nu ştiu sigur la ce te referi, dle Volker.
Nu fi modestă. Te-am sunat ca să te felicit.
Mandatul pentru Charles Milk.
De unde ai aflat de asta?
Am metodele mele.
În orice caz, nu vei găsi ceea ce cauţi.
Charles Milk a îndeplinit câteva sarcini de siguranţă personală pentru mine.
Nimic mai mult. Dar e un tip grozav.
Sunt sigur că-ţi va plăcea.
Dacă asta a fost tot, am un alt apel.
Categoric, ar trebui să răspunzi.
Van Pelt, sunt pe drum.
Am ajuns prea târziu.
Tocmai i-am identificat pe toţi.
Avem un cuplu, Bob şi Sylvia Miller, iar acest domn e Charles Milk.
Ce s-a întâmplat aici?
Focuri trase dintr-o maşină. Vreo răfuială între bande...
Cei trei au fost într-un loc nepotrivit, la momentul nepotrivit.
- Lisbon? - Jane...
Am nevoie de ajutorul tău.
Traducerea şi adaptarea: Cornelia www.niftyteam.ro